Philippe Sands
Philippe Sands | |
![]() | |
Született | Philippe Joseph Sands 1960. október 17. (63 éves) London, Anglia, ![]() |
Állampolgársága | |
Nemzetisége | angol, francia |
Foglalkozása |
|
Iskolái |
|
Kitüntetései |
|
![]() A Wikimédia Commons tartalmaz Philippe Sands témájú médiaállományokat. | |
Sablon • Wikidata • Segítség |
Philippe Joseph Sands, KC Hon FBA (London, 1960. október 17. –) brit és francia író és ügyvéd a King's Bench Walk 11[5], valamint a University College London jogászprofesszora és a Nemzetközi Bíróságok és Törvényszékek Központjának igazgatója[6]. A nemzetközi jog szakértőjeként tanácsadóként és ügyvédként számos nemzetközi bíróság és törvényszék előtt jár el, többek között a Nemzetközi Bíróság, a Nemzetközi Tengerjogi Törvényszék , az Európai Bíróság, az Emberi Jogok Európai Bírósága és a Nemzetközi Büntetőbíróság előtt.
Sands a Beruházási Viták Rendezésének Nemzetközi Központja (ICSID) és a Sport Választottbíróság (CAS) választottbírói testületének tagja.[7]
Tizenhét nemzetközi jogi könyv szerzője, köztük a Lawless World (2005) és a Torture Team (2008). East West Street című könyve a népirtás és az emberiség elleni bűncselekmények eredetéről (2016) számos díjat kapott, köztük a 2016-os Baillie Gifford Prize for Non-Fiction díjat, és 24 nyelvre fordították le. Legutóbbi könyvei: The Ratline: Egy szökevény náci szenvedélyes élete és titokzatos halála (2020) Otto Wächterről[8] és a The Last Colony: Történet a száműzetésről, az igazságszolgáltatásról és Nagy-Britannia gyarmati örökségéről (2022) a Chagos-szigetekről[9]. [10]
Sands 2018 februárjától 2023 áprilisáig az English PEN elnöke volt.[11]
Fiatalkora
[szerkesztés]Sands 1960. október 17-én született Londonban zsidó szülők gyermekeként. A londoni Hampsteadben lévő University College School[12] iskolában tanult, majd a cambridge-i Corpus Christi College-ban jogot hallgatott. 1982-ben BA diplomát szerzett, majd egy évvel később első osztályú kitüntetést ért el az LLM képzésen. Miután befejezte posztgraduális tanulmányait Cambridge-ben, Sands egy évet töltött a Harvard Law School vendégkutatójaként.
Akadémiai karrier
[szerkesztés]1984 és 1988 között Sands a cambridge-i St Catharine's College és a Cambridge-i Egyetem Nemzetközi Jogi Kutatóközpontjának (ma Lauterpacht Nemzetközi Jogi Központ) kutatója volt. Emellett a King's College Londonban (1988-1993) és a SOAS-ban (1993-2001) is betöltött tudományos pozíciókat. A New York Egyetem jogi karának globális jogászprofesszora volt (1993-2003), és vendégprofesszori állást töltött be a Párizs I. (Sorbonne), a Melbourne-i Egyetem , a Diplomás Nemzetközi és Fejlesztési Tanulmányok Intézete, az Indianai Egyetem, a Torontói Egyetem , a Boston College jogi kara és a Lembergi Egyetem mellett.
2019-ben kinevezték a Harvard Law School Samuel és Judith Pisar vendégprofesszorává.
Társalapítója volt a Centre for International Environmental Law (1989)[13] és a Project on International Courts and Tribunals (1997)[14] szervezeteknek.
Jogi karrier
[szerkesztés]Sands 1985-ben lett az angliai és walesi ügyvédi kamara tagja. 2000-ben alapító tagja volt a Matrix Chambersnek[15],[16] 2003-ban pedig kinevezték Queen's Counselnek . 2009-ben Sandset a Middle Temple bencherének[17] választották.[18] 2022. október 1-jén csatlakozott a 11 King's Bench Walkhoz.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/b8/Csm_16_4_2_sands_5a60758600.jpg/263px-Csm_16_4_2_sands_5a60758600.jpg)
Sands tanácsadóként és ügyvédként olyan ügyekben járt el, amelyek a tárgykörök széles skáláját ölelik fel, többek között:
- tengeri határviták (a Karib-tengeren, az Atlanti-óceánon és a Csendes-óceánon);
- természeti erőforrásokkal, szennyezéssel és környezeti értékeléssel kapcsolatos követelések;
- nemzetközi kereskedelmi viták;
- a hivatalban lévő és volt államfők nemzeti és nemzetközi bíróságok joghatósága alóli mentességével kapcsolatos kérdések;
- az ENSZ tengerjogi egyezménye szerinti követelések;
- erőszak alkalmazásával, kínzással, népirtással, önrendelkezéssel és az emberi jogok egyéb megsértésével kapcsolatos követelések;
- a nemzetközi büntetőjog megsértésével kapcsolatos követelések.
Sands több mint két tucat ügyben járt el ügyvédként a Nemzetközi Bíróságon, többek között a nukleáris fegyverekkel kapcsolatos tanácsadói véleményben (a Salamon-szigetek ügyvédje);[19] a Grúzia vs. Oroszország jogvita (Grúzia ügyvédje);[20] bálnavadászat az Antarktiszon (Ausztrália ügyvédje);[21] a Chagos-szigetcsoport[9] Mauritiustól való 1965-ös elszakításának jogi következményei;[22] és a népirtás bűntettének megelőzéséről és megbüntetéséről szóló népirtási egyezmény[23] alkalmazása (Gambia ügyvédje). Államközi választottbírósági ügyekben is megbízást kapott, többek között a Chagos tengeri védett területre vonatkozó választottbírósági eljárásban (Mauritius ügyvédje), valamint a Fülöp-szigetek és Kína közötti, a Dél-kínai-tengeren a tengeri joghatósággal kapcsolatos vitában (a Fülöp-szigetek ügyvédje)[24].
Mielőtt elfogadta az ICSID választottbírói kinevezést (2007-óta), Sands járt el tanácsadóként ICSID és más befektetési ügyekben (beleértve Tradex, Waste Management és Vivendi).[25] Sands jelenleg beruházási vitákban és sportvitákban (CAS ) jár el választottbíróként.
2005-ben Sands Lawless World című könyve katalizálta a 2003-as iraki háború jogszerűségéről szóló jogi és nyilvános vitát az Egyesült Királyságban. A könyv számos témával foglalkozik, többek között a londoni Pinochet-perrel[26], a Nemzetközi Büntetőbíróság létrehozásával, a terrorizmus elleni háborúval és a guantánamói fogolytábor létrehozásával. A Lawless World második kiadásában (2006) Sands felfedte, hogy az akkori brit miniszterelnök, Tony Blair azt mondta George W. Bush elnöknek, hogy támogatni fogja az Egyesült Államok Irak lerohanására vonatkozó terveit, mielőtt jogi tanácsot kért volna az invázió jogszerűségéről. Sands leleplezett egy 2003. január 31-én kelt memorandumot, amely egy Blair és Bush közötti kétórás találkozót írt le, amelynek során Bush megvitatta annak lehetőségét, hogy Szaddám Huszein erőit arra csábítsák, hogy lelőjenek egy Lockheed U-2 felderítő repülőgépet, ami miatt Irak megsértette volna az ENSZ Biztonsági Tanácsának határozatait.[27]
A feljegyzésből kiderült, hogy Blair azt mondta Bushnak, hogy támogatni fogja az USA hadba lépési terveit az ENSZ Biztonsági Tanácsának második határozata hiányában, ami nyilvánvalóan ellentmond Blairnek a brit parlamentben nem sokkal később, 2003. február 25-én adott biztosítékának.[28] Sands fenntartotta azt az álláspontját, hogy a nemzetközi jogban nem volt alapja az iraki katonai akciónak.[29]
Sands 2008-as könyve, a Torture Team: Rumsfeld's Memo and the Betrayal of American Values részletesen bemutatja a Bush-kormányzat vezető jogászainak szerepét a kínzások engedélyezésében (beleértve az úgynevezett "fokozott kihallgatási technikákat"[30] a Guantánamo-öbölben). A Torture Team című könyvével kapcsolatos munkája eredményeként Sands meghívást kapott, hogy szóbeli és írásbeli tanúvallomást tegyen az Egyesült Királyság és Hollandia parlamentje, valamint az Egyesült Államok képviselőháza és szenátusa előtt:
- UK House of Commons Select Committee on Foreign Affairs (2004. június 1.)[31]
- Az Egyesült Királyság alsóházának külügyi bizottsága (2006. április)[32]
- Az Egyesült Államok képviselőházának igazságügyi bizottsága (2008. május 6.)[33]
- Az Egyesült Államok Szenátusának igazságügyi bizottsága (2008. június 19.)[34]
- Holland parlamenti vizsgálat: Davids-bizottság (2009. szeptember)[35]
2009-ben Jane Mayer a The New Yorkerben beszámolt Sands reakciójáról arra a hírre, hogy Baltazar Garzon spanyol jogászhoz beadványok érkeztek, amelyekben azt kérik, hogy hat korábbi Bush-tisztviselőt vádoljanak háborús bűnökkel.[36]
2010 és 2012 között Sands az Egyesült Királyság emberi jogi törvényjavaslattal foglalkozó kormánybizottságának biztosaként tevékenykedett. A bizottság jelentését 2012 decemberében tették közzé.[37] Sands és Kennedy bárónő[38] nem értett egyet a többséggel, és különvéleményük ("In Defence of Rights") a London Review of Booksban jelent meg.[39]
Sands és Kennedy aggodalmának adott hangot amiatt, hogy a javasolt brit jogokról szóló törvényjavaslat[40] támogatását az a vágy motiválta, hogy az Egyesült Királyság lépjen ki az Emberi Jogok Európai Egyezményéből. A The Guardian 2015 májusában megjelent írásában Sands azzal érvelt, hogy a brit Bill of Rights tervei egyes embereknek az Egyesült Királyságban több jogot hagynának, mint másoknak, és ez "nem lenne összhangban az alapvető emberi jogok fogalmával, amelyben minden embernek alapvető minimális jogai vannak".[41]
2015. szeptember 17-én Sands nyilvános előadást tartott az Egyesült Királyság Legfelsőbb Bíróságán "Az éghajlatváltozás és a jogállamiság: A jövő megítélése a nemzetközi jogban".[42] Úgy vélte, hogy egy nemzetközi bírói testület, például a Nemzetközi Bíróság döntése segíthetne az éghajlatváltozással kapcsolatos tudományos viták rendezésében, és tekintélyt parancsoló és jogilag döntő lenne.[43]
2015 decemberében Sands (és két kollégája a Matrix Chambersnél[15]) jogi szakvéleményt készített az Amnesty International, az Oxfam[44] és a Saferworld[45] számára a Szaúd-Arábiának történő brit fegyvereladások jogszerűségéről. A vélemény arra a következtetésre jutott, hogy az Egyesült Királyság kormánya a fegyverek Szaúd-Arábiának történő átadásának engedélyezésével megsértette a fegyverkereskedelmi szerződésből[46], az Európai Unió fegyverkivitelre vonatkozó közös álláspontjából és az Egyesült Királyság fegyverkivitelre vonatkozó egységesített kritériumaiból eredő kötelezettségeit.[47]
2018. április 16-án Sands társszerzőként írt egy cikket a The Timesban, amelyben azt állítja, hogy az Egyesült Királyságnak nem volt megalapozott jogalapja a 2018-as Szíria elleni rakétacsapásokhoz.[48]
2020 novemberében egy nemzetközi jogászokból álló testület Sands és Florence Mumba , zambiai bírónő elnökletével megkezdte egy olyan törvényjavaslat kidolgozását, amely kriminalizálja az ökocídiumot , azaz az ökoszisztémák elpusztítását.[49]
Írás, színház és film
[szerkesztés]Sands a Financial Times és a The Guardian[50] munkatársa, valamint a London Review of Books[51] és a Vanity Fair[52] alkalmi munkatársa.
Sands gyakran kommentál nemzetközi jogi kérdéseket, és a BBC műsoraiban, a Sky News, a CNN, az Al-Dzsazíra és az országos rádió- és televízióállomásokon világszerte közreműködik.[53]
Írásos munkái képezték az alapját négy színpadi produkciónak, amelyek a nemzetközi jog nyilvános és történelmi hatását vizsgálják:
- Called to Account, egy színpadi vizsgálat az iraki háború jogi kérdéseiről (a Tricycle Színházban 2007 áprilisában mutatták be);[54]
- A Torture Team (2009-ben a Tricycle Theatre-ben ,[55] 2010-ben a Hay Festivalon ,[56] 2011-ben pedig a Long Wharf Theatre-ben mutatták be);[57]
- A Song of Good and Evil (bemutatták a South Bank Purcell Roomban 2014. november 29-30-án,[58] a stockholmi Berwaldhallenben 2015. január 14-én,[59] a német kormány meghívására a Nürnbergi Bíróság 600-as termében a nürnbergi perek nyitónapjának 70. évfordulója alkalmából 2015. november 21-én,[60] és a montaubani Théâtre Olympe de Gouges-ban 2015. november 28-án).[61] Emellett a londoni Kings Place-en[62], valamint Ausztráliában, Isztambulban, Brüsszelben, Hágában és New Yorkban is előadták.
- The Last Colony (2022-ben az Avignoni Fesztiválon[63] és az Edinburgh-i Nemzetközi Könyvfesztiválon[64] mutatták be).
Sands East West Street: On the Origins of Genocide and Crimes against Humanity (Kelet-nyugati utca: A népirtás és az emberiség elleni bűncselekmények eredetéről, 2016) című könyvét húsz nyelvre fordították le. Ez képezte az alapját a My Nazi Legacy: What Our Fathers Did című dokumentumfilmnek.[65] A filmet David Evans rendezte, és 2015 áprilisában mutatták be a Tribeca Filmfesztiválon .[66] 2015. november 6-án mutatták be az Egyesült Államokban, 2015. november 20-án pedig az Egyesült Királyságban.[67][68]
Sands írta a forgatókönyvet, és a filmben feltűnik két prominens náci tisztviselő fia, Niklas Frank[69] (Hans Frank, a megszállt Lengyelország főkormányzójának fia) és Horst von Wächter (Otto Wächter[8], a lengyelországi Krakkó és az ukrajnai Galícia kormányzójának fia) mellett. A fiúk és apáik kapcsolatát feltáró dokumentumfilm elnyerte a jeruzsálemi filmfesztiválon a Yad Vashem elnöki díját[70], és jelölték a legjobb dokumentumfilm kategóriában a stockholmi filmfesztiválon[71] és az Evening Standard British Film Awards-on.[72]
2018-ban Sands írta és bemutatta a BBC Radio 4 Intrigue: The Ratline című dokumentumfilmjét a magas rangú náci Otto Wächter[8] eltűnéséről, vizsgálva azokat a "patkányútvonalakat", amelyeken keresztül elmenekült az igazságszolgáltatás elől.[73] Sands azóta könyvet is kiadott a témában.[74]
2019-ben Sands megjelentette Franz Kafka A per című művének bevezetőjét.
2020-ban kiadta The Ratline: Love, Lies and Justice on the Trail of a Nazi Fugitive című könyvét (Patkányút: Szerelem, hazugságok és igazságszolgáltatás egy náci szökevény nyomában).[75]
2022-ben megjelent The Last Colony: A Tale of Exile, Justice and Britain's Colonial Legacy[10] című könyvét a Chagos-szigetekről[9], ahol "titkos döntés született arról, hogy az USA-nak bázist ajánlanak Diego Garcián ... új gyarmatot (a "Brit Indiai-óceáni Területet") hoznak létre, és deportálják a teljes helyi lakosságot."[76] Ahogy a The Observer összefoglalta: "A chagagosziakat az 1970-es években elűzték az Indiai-óceánon található szigetcsoportjukról, és Nagy-Britannia még mindig nem hajlandó visszaadni azt. Philippe Sands emberi jogi ügyvéd idegesen és pontosan meséli el a botrány szélesebb körű tragédiáját.".[77]
Sands több éven át a Tricycle Theatre igazgatótanácsának tagja volt, 2018 februárjától 2023 áprilisáig pedig az English PEN[11] elnöke (2013 januárja óta volt az igazgatótanács tagja). Tagja a Hay Festival of Arts and Literature igazgatótanácsának,[78] és a Hay-en többek között Julian Assange (2011);[79] Vanessa Redgrave (2011);[80] Keir Starmer (2013);[81] John le Carré (2013);[82] Lord Leveson bíró[83] (2014)[84] és Tippi Hedren[85] (2016)[86] voltak interjúalanyai.
Magánélete
[szerkesztés]Sands Észak-Londonban él feleségével és három gyermekével.[12] A The Guardian című lapnak adott 2016-os interjújában azt állította: "Azt akarom, hogy Philippe Sands egyénként kezeljenek, nem pedig Philippe Sands britként, londoniként vagy zsidóként.".[87]
Bibliográfia
[szerkesztés]Általános
[szerkesztés]- Lawless World|Lawless World: America and the Making and Breaking of Global Rules (2005; Arabic edition in 2007; Farsi edition in 2008; Chinese edition in 2012; Turkish edition forthcoming in 2016)
- Torture Team: Rumsfeld's Memo and the Betrayal of American Values (2008; French edition in 2009)
- East West Street: On the Origins of Genocide and Crimes against Humanity (2016)[88][89][90][91][92][93]
- My Lviv (2016; together with Józef Wittlin's[94] My Lwów, published as City of Lions)
- The Ratline: Love, Lies and Justice on the Trail of a Nazi Fugitive, London: Weidenfeld and Nicolson , 2020.
- La Filière, 10 podcasts, Radio France , France culture, 2021[95]
- The Last Colony: A Tale of Exile, Justice and Britain's Colonial Legacy, London: Weidenfeld and Nicolson, 2022[10]
Akadémiai
[szerkesztés]- Principles of International Environmental Law (with Jacqueline Peel ) (1995, 2003, 2012, 2019)
- International Law and Developing Countries: Essays in Honour of Kamal Hossain (ed. with Sharif Bhuiyan and Nico Schrijver ) (2014)
- Hersch Lauterpacht, An International Bill of Rights (1945) (ed., with introduction) (2013)
- Selecting International Judges: Principle, Process and Politics (with Kate Malleson, Ruth Mackenzie and Penny Martin) (2010)
- The Manual of International Courts and Tribunals (ed. with Ruth Mackenzie, Cesare Romano, Yuval Shany), (2010)
- Bowett's Law of International Institutions (with Pierre Klein) (2001, 2009)
- Justice for Crimes against Humanity (ed. with Mark Lattimer) (2003)
- From Nuremberg to the Hague (ed.) (2003)
- Vers une transformation du droit international: Institutionnaliser le doute (2000)
- Environmental Law, The Economy and Sustainable Development (ed. with Richard Stewart and Richard Revesz ) (2000)
- The International Court of Justice and Nuclear Weapons (ed. with Laurence Boisson de Chazournes ) (1999)
- Greening International Law (ed.) (1993)
- The Antarctic and the Environment (ed. with Joe Verhoeven and Maxwell Bruce) (1992)
- Chernobyl: Law and Communication (1988)
Magyarul
[szerkesztés]- Patkányút (The Ratline) – Park, Budapest, 2022 · ISBN 9789633557853 · fordította: Orosz Ildikó
- Kelet-nyugati utca (East West Street) – Park, Budapest, 2022 · ISBN 9789633554449 · fordította: Farkas Krisztina
Díjak és kitüntetések
[szerkesztés]- 1999: Henri Rolin Medal for contribution to international law
- 2005: Elizabeth Haub Prize for contribution to environmental law
- 2015: Honorary Doctorate in law, University of Lincoln
- 2016: Baillie Gifford Prize for East West Street[96]
- 2017: Jewish Quarterly-Wingate Prize for East West Street[97]
- 2017: Honorary Doctorate in Law, University of East Anglia
- 2017: British Book Awards, Non-Fiction Book of the Year
- 2017: Prix du Meilleur Livre Etranger (Sofitel) for East West Street[98]
- 2018: Prix Montaigne for East West Street[99]
- 2018: Prix du Livre Européen for East West Street
- 2019: Honorary Doctorate, University of Leuven
- 2019: Annetje Fels-Kupferschmidt prize
- 2020: Elected Fellow, Royal Society of Literature[100]
- 2021: Grand Commander of the Order of the Star and Key of the Indian Ocean (GCSK)
- 2022: Honorary Doctorate in Law, University of Liège
- 2022: Honorary Doctorate in Theology, University of Lund[101]
- 2022: Honorary Doctorate in Law, University Jean Moulin Lyon 3
- 2022: Academic Honoris Causa, Carta Academica
- 2023: Prix de la Contre-Allée for The Last Colony[10]
- 2023: Elected Honorary Fellow of the British Academy
Jegyzetek
[szerkesztés]- ↑ http://www.livreshebdo.fr/article/philippe-sands-couronne-par-le-prix-montaigne-de-bordeaux-2018
- ↑ https://www.kuleuven.be/over-kuleuven/eredoctoraten/2019-philippe-sands/laudatio-motivatio
- ↑ https://www.uliege.be/cms/c_15588547/fr/uliege-portraits-des-docteurs-honoris-causa-facultaires-2022
- ↑ https://buecher.at/philippe-sands-erhaelt-den-ehrenpreis-des-oesterreichischen-buchhandels-fuer-toleranz-in-denken-und-handeln/
- ↑ Prof. Philippe Sands (amerikai angol nyelven). 11KBW . (Hozzáférés: 2022. október 3.)
- ↑ UCL Laws Centre for International Courts & Tribunals. University College London . [2017. szeptember 7-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2016. március 27.)
- ↑ List of Arbitrators, Court of Arbitration for Sport Archiválva 2016. április 9-i dátummal a Wayback Machine-ben; accessed 18 April 2016.
- ↑ a b c Otto Gustav von Wächter báró (1901. július 8. - 1949. július 14.) osztrák jogász, náci politikus és a náci párt félkatonai szervezetének, az SS-nek magas rangú tagja volt. Részt vett az európai zsidók végső megoldás szerinti kiirtásában, és jelentős szerepet játszott egy ukránokból álló SS-osztály létrehozásában.
- ↑ a b c A Chagos-szigetcsoport (korábban Bassas de Chagas, később Oil Islands) egy hét atollból, több mint 60 szigetből álló csoport az Indiai-óceánban, a Maldív-szigetek szigetcsoporttól mintegy 500 kilométerre délre.
- ↑ a b c d Sands, Philippe. The Last Colony: A Tale of Exile, Justice and Britain's Colonial Legacy. Orion Publishing (2022). ISBN 9781474618137
- ↑ a b Sharp, Robert: Philippe Sands QC appointed President of English PEN. English PEN, 2018. január 5.
- ↑ a b Crace, John. „Philippe Sands: Weapon of mass instruction”, The Guardian, 2006. február 13. (Hozzáférés: 2016. március 27.)
- ↑ Center for International Environmental Law CIEL. Center for International Environmental Law . (Hozzáférés: 2016. március 27.)
- ↑ Project on International Courts and Tribunals. pict-pcti.org . [2019. február 10-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2016. március 27.)
- ↑ a b A Matrix Chambers egy ügyvédi kamara a Gray's Innben Londonban, Brüsszelben és Genfben.
- ↑ Prof. Philippe Sands KC - 11KBW. 11 King's Bench Walk . (Hozzáférés: 2022. október 3.)
- ↑ A bencher vagy Master of the Bench Angliában és Walesben, Észak-Írországban és Írországban a jogászkollégium rangidős tagja.
- ↑ Middle Temple. middletemple.org.uk . (Hozzáférés: 2016. március 27.)
- ↑ Advisory Proceedings International Court of Justice. icj-cij.org . [2022. január 22-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2016. március 27.)
- ↑ Contentious Cases International Court of Justice. icj-cij.org . [2021. április 17-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2016. március 27.)
- ↑ Contentious Cases International Court of Justice. icj-cij.org . [2022. március 8-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2016. március 27.)
- ↑ Latest developments | Legal Consequences of the Separation of the Chagos Archipelago from Mauritius in 1965 | International Court of Justice. www.icj-cij.org
- ↑ Latest developments | Application of the Convention on the Prevention and Punishment of the Crime of Genocide (The Gambia v. Myanmar) | International Court of Justice. www.icj-cij.org
- ↑ Case view. pcacases.com . (Hozzáférés: 2016. március 27.)
- ↑ Profile: Arbitrator Professor Philippe Sands QC[halott link], icsid.worldbank.org; accessed 18 April 2016.]
- ↑ Augusto Pinochet tábornokot Baltasar Garzón spanyol bíró 1998-ban vád alá helyezte a hazájában, Chilében elkövetett emberi jogi jogsértések miatt. Hat nappal később Londonban letartóztatták, és másfél évig házi őrizetben tartották, mielőtt a brit kormány 2000-ben szabadon engedte.
- ↑ Norton-Taylor, Richard. „Blair-Bush deal before Iraq war revealed in secret memo”, The Guardian , 2006. február 3. (Hozzáférés: 2016. március 27.)
- ↑ House of Commons Hansard Debates for 25 February 2003 (pt 5). publications.parliament.uk . (Hozzáférés: 2016. március 27.)
- ↑ Philippe Sands' Letter to the Chilcot Inquiry (10 September 2010) Archiválva 2013. május 12-i dátummal a Wayback Machine-ben.; accessed 18 April 2016.
- ↑ A "fokozott vallatási technikák" (Enhanced interrogation techniques) a fogvatartottak szisztematikus kínzására irányuló program volt, amelyet a Központi Hírszerző Ügynökség (CIA), a Védelmi Hírszerző Ügynökség (DIA) és az amerikai fegyveres erők különböző részlegei a világ távoli helyszínein - többek között Bagram , Guantanamo Bay, Abu Ghraib és Bukarest - hajtottak végre, és amelyet a George W. Bush-kormányzat tisztviselői engedélyeztek.
- ↑ House of Commons - Foreign Affairs - Minutes of Evidence. publications.parliament.uk . (Hozzáférés: 2016. március 27.)
- ↑ House of Commons - Foreign Affairs - Fourth Report. www.publications.parliament.uk . (Hozzáférés: 2016. március 27.)
- ↑ Philippe Sands Evidence to the US House of Representatives Archiválva 2008. december 17-i dátummal a Wayback Machine-ben., 6 May 2008; accessed 18 April 2016.
- ↑ Philippe Sands Evidence to the US Senate Committee on the Judiciary Archiválva 2016. március 3-i dátummal a Wayback Machine-ben, 19 June 2008; accessed 18 April 2016.
- ↑ Rapport Commissie-Davids (holland nyelven). rijksoverheid.nl , 2010. január 12. [2017. december 3-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2016. március 27.)
- ↑ Mayer, Jane. „The Bush Six”, The New Yorker , 2009. április 13. (Hozzáférés: 2016. március 27.)
- ↑ A UK Bill of Rights? The Choice Before Us, nationalarchives.gov.uk; accessed 18 April 2016.
- ↑ Helena Ann Kennedy (Baroness Kennedy of The Shaws, született 1950. május 12-én) skót ügyvéd, műsorvezető, a Lordok Házának munkáspárti tagja.
- ↑ „In Defence of Rights”, London Review of Books , 2013. január 3., 19–22. oldal (Hozzáférés: 2016. március 27.)
- ↑ A Proposed British Bill of Rights a második Cameron-minisztérium 2015-ös választási programjában szereplő javaslat volt, amely az 1998-as emberi jogi törvényt egy új elsődleges jogszabállyal kívánta felváltani.
- ↑ Sands, Philippe. „This British bill of rights could end the UK”, The Guardian , 2015. május 14. (Hozzáférés: 2016. március 27.)
- ↑ Climate Change and the Rule of Law: Adjudicating the Future in international Law, supremecourt.uk, 17 September 2015.
- ↑ Vaughan, Adam. „World court should rule on climate science to quash sceptics, says Philippe Sands”, The Guardian, 2015. szeptember 18. (Hozzáférés: 2016. március 27.)
- ↑ Az Oxfam egy 1942-ben alapított brit jótékonysági szervezet, amely a globális szegénység enyhítésére hivatott.
- ↑ A Saferworld egy nemzetközi NGO szervezet, amely több mint 20 országban folytat konfliktusmegelőzési és béketeremtő programokat Afrika szarván, az afrikai Nagy Tavak térségében, Ázsiában, a Közel-Keleten, Közép-Ázsiában és a Kaukázusban.
- ↑ A fegyverkereskedelmi szerződés (The Arms Trade Treaty) egy többoldalú megállapodás, amely a hagyományos fegyverek nemzetközi kereskedelmét szabályozza.
- ↑ UK Government breaking the law supplying arms to Saudi Arabia, say leading lawyers. amnesty.org , 2015. december 17. (Hozzáférés: 2016. március 27.)
- ↑ „UK had 'no established legal basis' for Syria air strikes”, The Times, 2018. április 16. (Hozzáférés: 2020. június 29.)
- ↑ Bowcott, Owen. „International lawyers draft plan to criminalise ecosystem destruction”, The Guardian, 2020. november 30. (Hozzáférés: 2020. december 1.) (angol nyelvű)
- ↑ Philippe Sands. theguardian.com . (Hozzáférés: 2016. március 27.)
- ↑ Philippe Sands–LRB. www.lrb.co.uk . (Hozzáférés: 2016. március 27.)
- ↑ Philippe Sands profile
- ↑ 18 November 2015, Today - BBC Radio 4. BBC.co.uk . (Hozzáférés: 2016. március 27.)
- ↑ Billington, Michael. „Called To Account”, The Guardian , 2007. április 24. (Hozzáférés: 2016. március 27.)
- ↑ Torture Team: The People Who Brought Cruelty And Criminality To Guantanamo divised [sic] by Nicolas Kent, Vanessa Redgrave & Philippe Sands, will be at the Tricycle Theatre for one night only - Sunday, 18 May 2008. londontheatre.co.uk . (Hozzáférés: 2016. március 27.)
- ↑ Vanessa Redgrave, Ralph Fiennes, Jay Sanders, Philippe Sands, Gillian Anderson - Hay Festival. hayfestival.com , 2011. június 4. (Hozzáférés: 2016. március 27.)
- ↑ Hetrick, Adam: Long Wharf's 'Torture Team' Features Vanessa Redgrave, Jeff McCarthy, Jay O. Sanders. Playbill.com , 2011. január 7. (Hozzáférés: 2016. március 27.)
- ↑ A Song of Good and Evil Southbank Centre. www.southbankcentre.co.uk . [2016. április 8-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2016. március 27.)
- ↑ Radio, Sveriges: Philippe Sands "A Song of Good and Evil" - P2 Live. sverigesradio.se . (Hozzáférés: 2016. március 27.)
- ↑ Prinzipien, Internationale Akademie Nürnberger: A Song of Good and Evil. International Nuremberg Principles Academy . [2016. március 15-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2016. március 27.)
- ↑ La chanson du bien et du mal. Confluences.org . (Hozzáférés: 2016. március 27.)
- ↑ A Song of Good and Evil. Kings Place . [2016. április 2-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2016. március 27.)
- ↑ La dernière colonie (angol nyelven). Festival d'Avignon . (Hozzáférés: 2022. október 3.)
- ↑ Watch online: Philippe Sands: Towards a Less Brutal World (angol nyelven). www.edbookfest.co.uk . (Hozzáférés: 2022. október 3.)
- ↑ Sands, Philippe. „The Diary: Philippe Sands”, Financial Times . [2016. augusztus 3-i dátummal az eredetiből archiválva] (Hozzáférés: 2023. október 12.)
- ↑ Tribeca Film Festival 2015: My Nazi Legacy - What Our Fathers Did. [2015. március 26-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2016. március 27.)
- ↑ My Nazi Legacy (2015) Wildgaze. wildgazefilms.co.uk . [2020. február 1-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2016. március 27.)
- ↑ What Our Fathers Did: A Nazi Legacy reviews. metacritic.com, 2015. november 20. (Hozzáférés: 2017. március 11.)
- ↑ 'Niklas Frank (1939. március 9. –) német író és újságíró.
- ↑ Cemetery of Splendour. jff.org.il . (Hozzáférés: 2016. március 27.)
- ↑ Documentary Competition. Stockholm Film Festival . [2016. április 8-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2016. március 27.)
- ↑ Dex, Robert. „Evening Standard British Film Awards - the contenders”, Evening Standard , 2016. január 14. (Hozzáférés: 2016. március 27.)
- ↑ Intrigue: The Ratline. BBC. (Hozzáférés: 2018. október 23.)
- ↑ The Ratline: Love, Lies and Justice on the Trail of a Nazi Fugitive. London: Weideman and Nicolson (2020. augusztus 25.)
- ↑ The Ratline (2019. október 22.). ISBN 9781474608152
- ↑ The Last Colony: A Tale of Exile, Justice and Britain's Colonial Legacy Hardcover – 25 Aug. 2022. Theinsightnews , 2022. június 6.
- ↑ Adams, Tim. „Review | The Last Colony by Philippe Sands review – Britain's Chagos Islands shame”, The Observer , 2022. augusztus 14.
- ↑ Hay Festival Council. hayfestival.com . [2016. augusztus 22-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2016. március 27.)
- ↑ Julian Assange - Hay Festival. www.hayfestival.com , 2011. június 4. (Hozzáférés: 2016. március 27.)
- ↑ Vanessa Redgrave talks to Philippe Sands - Hay Festival. hayfestival.com , 2011. június 4. (Hozzáférés: 2016. március 27.)
- ↑ Keir Starmer talks to Philippe Sands - Hay Festival. hayfestival.com , 2012. június 3. (Hozzáférés: 2016. március 27.)
- ↑ Rob: John le Carré Talks to Philippe Sands. MAKING HAY at the Hay Festival , 2013. június 1. (Hozzáférés: 2016. március 27.)
- ↑ Sir Brian Henry Leveson (1949. június 22. –) nyugalmazott angol bíró.
- ↑ Brian Leveson talks to Philippe Sands - Hay Festival. hayfestival.com , 2014. május 25. (Hozzáférés: 2016. március 27.)
- ↑ Nathalie Kay "Tippi" Hedren (1930. január 19. –) nyugalmazott amerikai színésznő.
- ↑ Tippi Hedren talks to Philippe Sands - Hay Festival. hayfestival.com . (Hozzáférés: 2016. március 27.)[halott link]
- ↑ Moss, Stephen. „Philippe Sands: 'Alarm bells are ringing in this country'”, The Guardian, 2016. november 16. (Hozzáférés: 2019. április 14.)
- ↑ Shaffi, Sarah: W&N buys title from lawyer Philippe Sands. The Bookseller , 2015. szeptember 21. (Hozzáférés: 2016. március 27.)
- ↑ Bernard-Henri Lévy. „'East West Street,' by Philippe Sands”, The New York Times Book Review , 2016. május 23. (Hozzáférés: 2016. szeptember 9.)
- ↑ „Baillie Gifford Prize: Lawyer wins award for book about genocide”, BBC News , 2016. november 16. (Hozzáférés: 2016. november 16.) (brit angol nyelvű)
- ↑ The Slightly Foxed Best First Biography Prize Archives (amerikai angol nyelven). Slightly Foxed . [2016. október 28-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2016. október 28.)
- ↑ Long List Announced For 2016 Cundill Prize In Historical Literature | Newsroom - McGill University. www.mcgill.ca . (Hozzáférés: 2016. október 28.)
- ↑ „Jewish Quarterly-Wingate Prize 2017 Long List”, Jewish Quarterly , 2016. november 13.. [2021. március 5-i dátummal az eredetiből archiválva] (Hozzáférés: 2023. október 12.) (amerikai angol nyelvű)
- ↑ Józef Wittlin (1896-1976) lengyel író, költő és műfordító.
- ↑ La Filière (fr-FR nyelven), 2021. június 30. (Hozzáférés: 2021. december 30.)
- ↑ Flood, Alison. „Philippe Sands wins the 2016 Baillie Gifford prize for nonfiction”, The Guardian , 2016. november 15.
- ↑ Page, Benedicte: Sands and Gundar-Goshen win JQ Wingate Literary Prize. The Bookseller, 2017. február 23. (Hozzáférés: 2017. április 6.)
- ↑ Contreras, Isabel: Les deux lauréats du Prix du meilleur livre étranger 2017. Livres Hebdo , 2017. október 31.
- ↑ Thomas, Vincy: Philippe Sands couronné par le Prix Montaigne de Bordeaux 2018. Livres Hebdo , 2018. március 23.
- ↑ Philippe Sands (brit angol nyelven). Royal Society of Literature . (Hozzáférés: 2022. október 4.)
- ↑ Lund University Honorary Doctors 2022 (amerikai angol nyelven). The Alumni Network Blog , 2022. június 1. (Hozzáférés: 2022. október 5.)
Fordítás
[szerkesztés]- Ez a szócikk részben vagy egészben a Philippe Sands című angol Wikipédia-szócikk fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként.
További információk
[szerkesztés]- Philippe Sands profile, 11 King's Bench Walk
- Philippe Sands az Internet Movie Database oldalon (angolul)